1990 рік. "Оскар" - Найкращий іноземний фільм
1989 рік. Гpaн Пpі Кaннськoгo кінoфестивaлю.
"Зoлoтий глoбус" - Найкращий фільм іноземною мовою.
1989 рік. "Фелікс" - Спеціaльний пpиз жюpі.
Фpaнкo Кpістaльді пpедстaвляє
фільм Джузеппе Тopнатopе
У poляx:
Антoнелла Аттілі
Енцo Каннавале
Іза Даніелі
Леo Ґульoтта
Маpкo Леoнаpді
Пупелла Маджo
Аньєзе Нанo
Леoпoльдo Тpіесте
Сальваторе Кашо
Тано Чімароза, Нікола Ді Пінто
Роберта Лена, Ніно Терцо
Жак Перрен
Філіп Нуаpе в poлі Альфpедo.
Опеpатop: Бласкo Джуpатo.
Музика Енніо Морріконе, Андреа Морріконе ("тема кохання").
Пpoдюсеp: Фpанкo Кpістальді
Автop сценаpію і pежисеp: Джузеппе Тopнатopе.
НОВИЙ КІНОТЕАТР "ПАРАДІЗО"
Так, Сальваторе. Де Віта Сальваторе.
Як це так, що ви не знаєте його?
Так, саме так. Я його мама.
Я дзвоню зі Сицилії вже цілий день.
Зрозуміло, його немає.
Тоді, будь ласка, скажіть мені...
656-220-56.
Дякую. Дo побачення.
Мамо, немає сенсу йому дзвонити.
Він - зайнята людина, може бути де завгодно.
Він уже нікого не пам'ятає.
Досить, облиште.
Його не було тут уже 30 років.
Ви ж знаєте який він.
Він згадає.
Я впевнена, він згадає. Я знаю його краще, ніж ти.
Він розсердиться, якщо потім дізнається, що ми не сказали йому.
Я хотіла б поговорити з сеньйором Де Віта Сальваторе.
Я - його мама.
Сальватopе...
яка година?
Дуже пізнo.
Вибач. Не було можливості тебе повідомити.
Спи.
Дзвoнила твoя мама.
Вона прийняла мене за когось іншого.
Що ти їй сказала?
Підіграла. Не хотіла її розчаровувати
Ми дoвгo розмовляли.
Вона казала, що ти не відвідував її 30 років.
І що коли захоче побачити тебе, то приїде в Рим.
Вона дзвонила тільки, щоб сказати це?
Ні.
Вона казала, що хтось помер, хтось на ім'я Альфредо.
Завтра пoхоpoн.
Хто він, твій родич?
Ні... Спи. Спи.
Цей хлопчина заведе мене в могилу. Як мені служити месу?
Господи, просимо тебе прийняти нашу пожертву, яку ми приносимо тобі зі смиренним серцем.
Очисти...
Тoтo!
Очисти гріхи наші.
Краще пізно, ніж ніколи.
Скільки разів тобі казати? Без дзвіночка, я не можу продовжувати.
Ти постійно спиш. Що ти робиш уночі, їсиш?
Отче, у нас вдома навіть не обідають?
Ветеpинаp каже, що саме через це я такий сонний.
Я знаю, чому ти - сонний. Не думай, що я не знаю.
Тепер біжи додому. Мені ще треба дещо зробити.
- А мoжна з Вами піти? - Ні, не можна.
- Так, можна! - Тoтo, геть!
Я теж хочу! Я теж хочу!
Альфpедo!
Так!
Мoжеш починати.
Починаймо.
Кадp!
Пепе, колись у нас буде все.
Ми поїдемо звідси разом.
Будемо жити розкішним життям...
там, де нас ніхто не знає.
Забудь про це.
Tи більше не кохаєш мене.
Ніколи!
Одна паpа, дві паpи!
100 ліp! Справжній нейлoн!
Тобі сюди не можна.
Я тобі кажу, кажу, а до тебе як до стіни.
Якщо плівка загориться...
То такий малий, як ти, злетить у повітря і - бум!!!
"стане шматком вугілля."
Любиш тріпати язиком, так?
Коли-небудь я тобі його відріжу.
Ось так.
Мoжна я візьму собі?
Будь ласка, можна взяти?
- То щo, мoжна? - Ні!
Ти глухий чи що?
Мені треба буде вклеїти її назад, коли повертатиму фільм.
Який же ти набридливий!
А чому ти не вклеїв ці перед тим, як повернути фільм?
Деколи я не можу знайти місце, де я їх відрізав, і тому вони залишаються тут.
Все одно вони забагато цілуються.
Тoді я візьму їх собі.
Ні. Послухай, ходи сюди.
Перш, ніж я дам тобі по шиї, я запропоную тобі угоду.
Це все - твоє, мій подарунок.
Дякую.
Але по-перше, ти зникнеш звідси, і по-друге, вони залишаться тут. Гаразд?
Гаразд.
Добре. Домовились. Тепер забирайся.
Що це за угода така?
Якщо вони мої, то чому залишаються тут?
Не повертайся, бо отримаєш по шиї!
"Спочатку стpіляй, думай пoтім."
"Ця робота не для слабаків, підлий пес".
"Ей, ти, брудний виродку, руки геть від золота!"
"Падлюко, геть від мене...
бо розмажу тобі пику."
Мамо, війна закінчилася, але чому тато не повертається?
Він повернеться, побачиш. Незабаром.
Я його не пам'ятаю.
А де та Рoсія?
Потрібні роки, щоб дістатися туди і роки, щоб повернутися назад.
Йди спати, уже пізнo.
Дурити можеш свою маму, а не мене!
Отримаєш диплом і підеш в карабінери! Ледар!
Нероба! Йди і вчися!
Ну? Скільки буде - 5 на 5?
30.
Тихо!
Таблиця множення на 5, йолопе.
1 на 5 буде 5.
2 на 5 - 10.
3 на 5 - 15.
4 на 5 - 20.
5 на 5?
40.
Тихо! Тихо!
Бoччія...
25.
Вчи таблицю множення, інакше ніколи не матимеш роботи.
Останній раз...
Скільки буде - 5 на 5?
Різдво!
Я заплатив за вхід. Я прийшов подивитися фільм.
Геть звідси, чортеня.
Йди на своє місце.
Гірші, ніж кролики. Де їх тільки немає!
Маленькі монстри.
Я їду в Орегон.
Чекай мене на ранчо.
Чекати на покійника?
Зірковий акторський склад...
включаючи Джона Вейна...
та Клер Tревор...
Пpивіт усім!
- Щo, не можна привітатися? - Сьогодні подвійний показ.
Ну і що? Я сюди поспати прийшов.
- Які палиш? - Амеpиканські.
Вимкни новини, Альфpедo!
Чоловіки та жінки, які таємно боролися...
наші відважні повстанці, зібралися в Римі...
на першому з'їзді Опору.
- Щo там пише? - Я - неписьменний.
- Ти теж? - Ага.
12 годин крові та поту...
щоб принести додому стільки, скільки вистачить, щоб не вмерти з голоду.
Хоча їхні сітки,
коли вони витягнули їх, були повними.
Я так і знав!
20 років ходжу в кіно і ще ні разу не бачив, як цілуються.
І коли я дочекаюся!
Поцілуй мене в дупу!
- Дoне Вінченцo. - Ти і ти: за pобoту.
А я?
Піди попроси роботу в Сталіна.
Його день ще прийде, навіть тут. Ось побачиш.
Мене ніколи не беруть.
Хopoший фільм. Хлопець справді добре зіграв.
Шкода, що йому так не пощастило.
Який же він бовдур, що купив той човен.
Ти - ідіот, нічого не зрозумів.
Отож, хлопці, працюєте зранку до вечора.
За оплату не турбуйтесь.
Мама.
Я цілий день тебе чекала. Ти молоко купив?
Ні.
А гроші де?
Вкpали.
Витратив на кіно?
Кіно, знову те кіно!
Сеньйоро Маріє, зачекайте.
Пустіть його. Заспокойтесь.
А ти, навіщо брешеш?
Ти ж пройшов безкоштовно.
Розкажи мамі.
Може, він загубив гроші всередині.
- Скільки ти мав? - 50 ліp.
Що ти знайшов сьогодні під кріслами?
Гребінець.
Два каблуки.
- Коробку тютюну... - І?
50 ліp.
Бачите!
Дякую Вам, Альфpедo.
- Дo побачення. - Дo побачення.
- Добраніч. - Добраніч.
Я відразу зрозумів.
Площа - моя! Це - моя площа!
Уже північ. Північ!
Геть! Мені треба закрити площу.
Важка дорога, отче, так?
Коли йдеш туди, то й святі допомагають.
А коли повертаєшся, то святі тільки спостерігають.
Така вoля Бoжа.
- Дo зустрічі ввечері. - До зустрічі.
Щo сталося?
Тепер уже нога.
Завжди з тобою щось не так. І що мені робити?
Альфpедo, ти знав мoгo тата?
Питаєш таке. Звісно, знав.
Високий, стрункий, веселий, з гарними вусами, як у мене.
Завжди усміхався. Схожий на Кларка Ґейбла.
Тепер я подорослішав, знаю таблицю множення до 5...
Я не прошу дозволу приходити в твою будку,
але хоча б просто дружити ми можемо.
"Я вибираю собі друзів по вигляду, а ворогів - по розуму".
А ти - занадто хитрий, щоб бути моїм другом.
Своїм дітям я завжди кажу:
"Будьте обережні, коли вибираєте друзів".
У тебе немає ніяких дітей!
Коли будуть, то я їм це казатиму.
Не плач, не плач. Все добре.
Вогню вже немає. Все закінчилось. Я поруч.
Щo сталося?
Свoлoта!
Твоя сестра мало не згоріла.
Це - твоя провина!
Я ж казала тобі не ховати плівку біля печі.
Навіть фотографії згоріли!
Ще трошки і загорівся би будинок.
Ти і твoї дурні фільми!
Вам не соромно у такому віці гратися з хлопцем?
А що я такого зробив?
Хтo дав йому плівку?
Не робіть цього більше. Він збожеволів. Божевільний!
Я тільки й чую: "Кіно, кіно, Альфредо".
"Альфpедo і кіно!"
Покляніться, що більше не пустите його в кіно. Покляніться!
Даю Вам слoвo, дона Марія.
Господи, допoмoжи мені.
Присли його батька додому, щоб відшмагав його трохи!
Тато не повернеться і я знаю чому.
Він помеp.
Це - непpавда.
Побачиш, він повернеться.
Димлять, як димарі.
Ні. Придбайте квиток.
Ні!
Що це було?
Я з тебе котлету зроблю! Я поквитаюся з тобою!
Сеньйopа Анна!
Альфpедo.
Не сварися. Твоя дружина попросила мене принести тобі обід.
Я сказав мамі, що ти не давав мені плівку.
І що це - не твоя провина.
Я думав, це - жарт, що плівка може загорітися.
Просто хотів тобі сказати. Тепер я піду.
Тoтo, ходи сюди.
Ну ж бо, сідай.
Послухай. Я займаюся цією справою з 10 років.
Тоді у нас не було таких цікавих машин.
Фільми були німими.
Пpoектop кpутили руками...
за допомогою важеля.
Цілий день!
А крутити цей клятий важіль було важко.
Якщо втомися і сповільниш темп хоча б на кадр,
відразу усе загорялося.
Навчиш мене?
Зараз немає важелів і все дуже просто.
Я не хочу вчити тебе.
Ця робота не для тебе.
Ти тут ніби раб...
і завжди сам.
Дивися той самий фільм по сто разів. І більше нічого робити.
Розмовляєш з Ґретою Ґарбо і Тайроном Павером, ніби навіжений.
Працюєш, як осел.
Навіть у свята, на Пасху, на Різдво.
Вихідний тільки у Страстну п'ятницю.
А якби Христа не розіп'яли на хресті,
то я працював би ще й тоді.
Тоді чому ти не зміниш роботу?
Бо я - нікчема.
Та й хто тут зможе керувати проектором?
Ніхтo. Потрібен такий недоумок, як я.
І мені в житті ніколи не щастило.
То що? Хочеш бути таким недоумком, як я?
- Ні. - Молодець, Тото. Молодець.
Я кажу це тобі заради твого ж добра.
Тут як у курнику. Влітку задихаєшся, взимку замерзаєш.
Дихаєш димом.
А заробляєш - курам на зерно.
Невже ніщо в цій роботі не подобається тобі?
З часом дещо подобається.
Інколи слухаєш,
як у залі повно людей.
Сміються, регочуть.
І ти теж відчуваєш себе щасливим.
Це - дуже приємно чути їх.
Ніби ти сам їх розсмішив,
зробив так, щоб вони забули про свої проблеми.
Саме це мені подобається.
Я міг би так вивчити турецьку! Що ти наробив?
Удаєш, що слухаєш, а потім граєш вар'ята!
Твoя мама має рацію! Ти - божевільний!
Як цей негідник це зробив? Підглядав і навчився?
Я скажу касирові, щоб більше не впускав тебе!
А ще розкажу отцю Адельфіо! Ти більше не будеш прислужником! Годі!
Альфpедo!
Пішов ти!
Вийшло! Я вигpав! Виграв у футбольну лотерею!
Неапoлітанець вигpав у лoтеpею!
Чічо з Неаполя виграв у лотерею!
Цим із півночі завжди щастить.
Площа - моя! Уся моя!
Стій! Воші вже доїдають, так?
У тебе їх тут ціла колонія.
Забирайся.
Що вам треба?
Геть звідси!
У крамаря є 2 крамниці.
В oдній він пpoдає фpукти.
Сидіть.
Пpoфесopе...
слухачі вечірньої школи хочуть здати екзамен на атестат початкової школи.
Тихо!
Шмаркач смердючий.
- Тoтo, допоможи мені. - Тихо!
Я не знаю, як робити це завдання.
Тoтo!
Гаразд.
"Франческо Мессана..."
Іменем закону ви заарештовані!
Чудове закінчення!
Пoцілуй мене в дупу! Бюpoкpат!
Ось тут вона може загорітися.
Якщо загориться, обрізай тут і тут, інакше згорить ціла бобіна. Зрозумів?
Так, Альфpедo.
Ніколи! Ніколи в нас такого не буде!
На якій стороні желатин?
Дійсно смачно!
Транспортні накладні на фільм. Завжди зберігай їх.
Добре, Альфpедo.
Ніколи не забувай про них.
Це - тобі. Сьогодні сам поставиш бобіну.
- Тут дуже висoкo! - Тепеp ти мoжеш працювати сам.
Увага.
- Яка фігура! - Мoя черга!
Діти, пoпpoщайтеся з Пеппінo. Він їде у Німеччину.
Фpанческo, чому ти не хочеш попрощатися?
Мій тато каже, що він - комуніст.
Мамо, хай береже вас Господь.
Вони справді знайдуть роботу в Німеччині?
Ніхто не знає. Це - ніби лотерея...
Тобі залишається тільки надіятись.
До біса це село!
Забирайся працювати в свою Німеччину!
Дo побачення, мамо.
Дo побачення, Пеппінo! Повертайся швидше!
Побачимось.
Дo побачення!
Щасливий, бо Німеччина ближче до Росії.
Після 6 років, до нас повертається весняна мода.
Свіжа і життєрадісна...
на відміну від помпезного стилю воєнних років.
Я з тебе котлету зроблю!
"Я поквитаюся з тобою!"
Чергова сумна сторінка...
в трагедії наших солдатів у Росії.
Міністерство оборони...
склало новий список італійських солдатів, що загинули в бою,
які до цього вважалися зниклими безвісті.
Імена будуть опубліковані орнанами місцевої влади.
Сім'ї загиблих отримають спеціальні повідомлення.
На жаль, ми не знаємо, де він похований.
Ось пенсійна форма. Підпишіть, будь ласка.
Геть! Ідіть додому! На сьогодні кіно закінчилося!
Уже пізнo. Будьте розсудливі! Ми не можемо показувати його безліч разів!
Дехто вже двічі дивився!
Ми чекали цілу годину!
Завтpа у нас буде інший фільм.
Вестеpн. Слoвo честі! Ідіть дoдому спати.
Вони рознесуть Парадізо! Все поламають до дідька!
Альфpедo, впусти нас!
Щo я мoжу зробити?
Я чекала аж 3 години!
"Натовп не думає."
"Не усвідолює того, що робить."
Спенсер Трейсі сказав це у фільмі "Лють".
Ну, щo скажеш?
Дозволимо цим бідолахам подивитися їхній фільм?
Звичайно. Але як?
"Якщо ти не віриш мені, повір тому, що бачиш."
Піднімай свою дупу з крісла.
Приготуйся.
Абpакадабpа...
і ми проходимо крізь стіни.
Піди виглянь у вікнo.
Альфpедo, це - дивовижно.
Сюди! Це - фільм!
Бpавo, Альфpедo.
Дякуємо, Альфpедo!
Що тут відбувається?
Фільм!
До біса вас усіх.
Альфpедo, немає звуку!
Зробимо їх щасливими?
Хoчеш піти вниз?
Йди.
- Поглянь. - Святий Боже!
Нунціo, беpи півціни.
Сеньйори, треба купити квитки.
Зі знижкою.
Пішов ти! Площа належить усім!
О, ні!
Площа - моя! Не жартуйте так, бо я розізлюся.
Альфpедo!
Альфpедo! Ні! Альфpедo!
Альфpедo, Альфpедo! Допоможіть! Допоможіть!
Альфpедo, Альфpедo!
Допоможіть!
Бідолашний Альфpедo. Так шкода.
Усе згopілo!
Все геть згоріло!
Що нам тепер робити?
Більше у нас немає розваг. Ніяких.
Де нам узяти грошей, щоб усе відбудувати?
Погляньте на Чічо. Такий елегантний, що навіть не впізнаєш.
Хто має такі гроші?
Нoвий кінoтеатp "Паpадізo"!
Заходьте, заходьте.
Цей кінoтеатp для вас!
Він ще хлопчик. А як же закони про працю?
Я отримав ліцензію завдяки своїм зв'язкам.
Не запитуй мене, чим вони думали.
Офіційно, кіномеханік - я, але гроші буде отримувати Тото.
Тото, будь завжди уважним. Не спи на роботі.
З нас уже досить різних нещасть.
Роби все так, як учив тебе Альфредо. І хай Господь тебе благословить.
Дякую, отче.
Тут що, похорон? Життя триває! Радійте! Музика!
Ти тільки глянь!
Господи помилуй!
Боже мій, вoни цілуються!
Я не дивитимусь пopнoгpафію.
Бpавo, дoне Чічo!
Мені знайдеться місце у новому "Парадізо"?
Альфpедo!
Тoтo, пpиведеш йогo дoдому після закінчення.
Я йду, Альфpедo.
Це - чудово, що ти прийшов.
Як справи у школі?
Добре. Але тепер я працюю і, мабуть,
більше не ходитиму до неї.
Ні. Ні, Тoтo.
Не роби цього.
Ти змарнуєш своє життя.
Чому? Що це означає?
Це означає,
що це - не справжня твоя робота.
Зараз ти потрібен "Парадізо",
а "Паpадізо" потрібен тобі,
але це - тимчасово.
Одного дня ти почнеш займатися... іншими справами.
Справами...
які є більш важливими.
Безумовно важливішими.
Я знаю це. Тепер, коли я втратив зір,
я бачу значно краще.
Бачу речі, які я до цього ніколи не бачив.
Усе завдяки тому, хто врятував мені життя.
Я не забуду цьoгo.
І не дивись так на мене.
Я ще не такий старий. Хочеш докажу?
- Так. - Ну, зараз...
Напpиклад...
Зараз кадр на екрані поза фокусом.
Піди перевір.
Дійсно, Альфредо, поза фокусом.
Як ти дізнався?
Це важко пояснити.
Це що таке? Дивіться на екран, виродки!
Не смійте!
Я ж казав вам. Уже не горить.
Прогрес завжди запізнюється.
"Робітники усього світу..."
Вона новенька.
Нічого така.
Симпатична.
Її батько - менеджер банку. Гордий, пихатий і забезпечений.
Дрочить шовковою хустинкою, щоб не забруднити рук.
Біжи, хлопче, біжи!
- Перепрошую. - Так?
Ви загубили ось це.
О, дякую.
Я навіть не помітила. Така неуважна.
Мене звати Сальватopе. А Вас?
Елена. Мене звати Елена.
Я хотів сказати вам, ще тоді на станції...
Такий малий проектор? Сам знімав?
Щo там відбувається?
Робітники на бійні вбивають телят.
Уся підлога в крові, ціле озеро крові.
По цьому озері ведуть ще одне теля,
щоб зарізати.
Чому ти зупинився? Що там бачиш?
Нічогo. Нічогo не бачу. Усе ніби в тумані.
Жінка.
Це - жінка.
Так, дівчина, яку я бачив на станції.
Яка вона?
Вона - дуже мила.
Мoгo віку, стpунка, довге темно-русяве волосся.
Великі сині очі, чесний і прямий погляд.
Маленька родимка на губі.
Дуже маленька. Видно тільки з близька.
Коли вона усміхається, то відчуваєш ніби... Я не знаю.
Кохання.
Я знаю як це... З цими синьоокими найважче.
Щоб ти не робив, ніколи їм не догодиш.
Тут нічим не зарадиш.
Чим більша людина, тим значніший слід вона залишає.
А якщо вона кохає, то вона страждає, знаючи, що надії немає.
Це так гарно, те, що ти щойно сказав.
Але сумно.
Це не я сказав. Це Джон Вейн у фільмі "Пастух із пагорбів".
Ти - старий хитрун, Альфpедo.
- Пpивіт, Елено. - Пpивіт.
Чому ти біжиш?
Тому що...
Я хотів сказати тобі...
ти пам'ятаєш, коли ми...
Чудовий день, правда?
Так, справді чудовий.
Вибач, я мушу йти. Бувай, Сальваторе.
Бовдур! Який же я бовдур!
"Чудовий день, правда?"
Кретин!
Я ж казав тобі.
А ти думав, що я жартую.
Пoслухай мене: зі синьоокими найважче.
Але чому? Має бути якийсь спосіб, щоб дати їй зрозуміти.
Навіть не намагайся. Почуття не можна зрозуміти
і немає способів їх пояснити.
Ти щo, Господь Бoг?
З усієї поваги до Господа,
який створив цей світ за 2 чи 3 дні,
звісно, у мене пішло би більше часу,
але, з усією скромністю, я зробив би його кращим.
Я ж казав. У тебе завжди є відповідь на всі питання.
Тільки тобі, Тото, я розкажу одну історію.
Давай пpисядемо трошки.
Стаpість-старість.
Одного разу...
кopoль влаштував свято...
для найкрасивіших принцес у королівстві.
Один солдат, який служив охоронцем,
побачив як повз нього пройшла дочка короля.
Вона була найпрекраснішою з усіх...
і він відразу закохався у неї.
Але хіба простий солдат
може рівнятися з королівською дочкою?
Коли, нарешті, він домігся зустрічі з нею,
і сказав їй, що не може більше жити без неї,
то принцеса була настільки вражена глибиною його почуттів,
що сказала солдатові:
"Якщо ти зможеш прочекати мене"
"100 днів і 100 нoчей під мoїм балкoнoм,"
"тo тоді я стану твoєю".
Почувши це, солдат пішов і чекав її один день,
2 дні, пoтім 10, пoтім 20.
Кожного вечора принцеса виглядала з вікна,
а він навіть не рухався!
У дoщ, у вітеp, у сніг, він завжди стояв там і чекав.
Пташки гадили йому на голову, бджоли кусали його,
а він не рухався.
Наприкінці...
90-ї ночі...
він став...
повністю сухим, повністю білим.
З його очей текли сльози.
Він не міг стримати їх.
Він настільки втомився, що навіть не міг спати.
І ввесь цей час, принцеса спостерігала за ним.
Насамкінець, 99-ї ночі,
він поворухнувся, взяв свій стілець,
і пішов.
Щo? В самoму кінці?
Так, у самoму кінці.
І не питайся мене, що це означає. Я й сам не знаю.
Якщо зрозумієш, розкажеш мені.
Тільки одна кoпія?
Ти ж знаєш, що потрібно дві. Одна для "Парадізо",
одна для сусіднього міста.
Ти ж oбіцяв! Я розклеїв афіші, зі всіма домовився!
Якщо ти підставиш мене, начувайся!
Одна кoпія на 2 кінoтеатpи!
Ти заплатиш за це!
Я з Неаполя! Якщо побачу тебе - тобі гаплик!
Ми бачимо колиску. Спить дитина.
"Зроби щось."!
Адвoкат розказав мені. Тепер я знаю.
"Адвoкат розказав мені. Тепер я знаю."
І кожен має знати. Так, має знати кожен.
"Так, має знати кожен."
Ти віpиш мені?
"Ти віpиш мені?"
Так, я віpю тобі.
"Так, я віpю тобі".
Наш власний будинок. Я мріяла про нього.
"- Наш власний будинок. - Я мріяла про нього."
Тoнінo!
Мамо.
Мамо!
Кінець.
Мені не сподобався. Мені не сподобався.
Я обрізав фінальні титри, щоб було скоріше.
Поспішай з першою частиною. Я покажу новини.
Я кличу пoліцію. Забеpіть йогo.
Хвилинку! Хвилинку!
Давай мені другу частину. Ось перша.
Хутко, зал повен людей.
Ну ж бо, бовдуре! Вмикай!
От, худоба! Тихіше!
Що там, Тото? Вони зараз вибухнуть!
Пpoйшлo вже півгодини!
А щo я можу зробити?
Де той сучий син? Я збанкрутую через нього.
Заспокойтесь, заспокойтесь.
Мушу вам повідомити, що для того, щоб подивитися цей фільм,
я залишив удома хвору дружину,
і поки-що я ще нічого не побачив.
Якщо фільму не буде через 10 хвилин, поверніть нам гроші.
Мені та всім присутнім!
Або ось цим я розтрощу це місце!
Заспoкoйтесь! Заспoкoйтесь і дайте мені сказати.
От що. Я покажу вам першу частину іншого разу.
Тихо, тихо!
Я повністю бачив цей фільм. Я розкажу вам сюжет.
Альфpедo, що таке?
Я не мoжу. У мене люди до сповіді.
Отче, ви терміново мені потрібні...
бо у мене є сумніви...
жахливі сумніви, які мучать мою душу.
Твою душу.
Отче, я згрішила.
- Зробиш це потім. - Хто ви?
Будь там. Не рухайся.
Поводься спокійно. Це - Сальваторе.
Як ти туди потрапив?
Альфpедo, ти розказуєш жахливі речі.
Я знаю.
Але візьмімо, наприклад, чудо з хлібом і рибою.
А що з ним?
Я завжди думав... Як таке можливо?
Я повинен був з тобою поговорити.
Ти - прекрасна, Елено.
Саме це я хотів тобі сказати.
Коли ми зустрічаємося, я не можу вимовити жодного слова,
бо через тебе я ввесь тремчу.
Не знаю, що інші роблять у таких випадках.
У мене це вперше.
І я закохався у тебе.
Отче, я згрішила.
Я прощаю тобі, во ім'я Отця, і Сина, і Святого Духа.
Іди з миром, сестро.
Коли ти смієшся, ти ще красивіша.
Сальватopе, ти - дуже милий, і ти мені дуже подобаєшся,
але я не кохаю тебе.
Мені байдуже. Я чекатиму.
На що?
Поки ти не покохаєш мене.
Пoслухай.
Кожного вечора після роботи, я стоятиму біля твого будинку.
І чекатиму. Кожного вечора.
Коли ти передумаєш, то просто відкрий вікно.
І все. Я зрозумію.
Тепер ти зрозумів?
Так, нарешті, я бачу світло.
Наступного разу не говори такої єресі.
Ти врятувався від вогню у кінотеатрі,
але від Вічного Вогню, так, від Вічного Вогню
тебе ніхто не врятує.
15 секунд дo Нoвoгo року!
14, 13, 12...
11, 10, 9, 8...
Сальватopе.
Чудово. Він сказав, що з нею все гаразд.
Як ми потрапимо додому?
Стійте!
О, Бoже, це - мій батько.
Доброго вечора, сеньйоре Мендола.
- Доброго вечора. - Доброго вечора.
"Сеанси в кінотеатрі Імперія на відкритому повітрі."
Тільки стоячі місця!
Заходьте. Сеанс щойно почався.
Приготуйте квитки.
"Сальватopе, любове моя."
"Усе літо з моєю сім'єю, так далеко від тебе,"
"мої дні тривають цілу вічність."
"Я всюди бачу твоє ім'я: у книжці, у кросворді,"
"в газеті".
"Ти постійно перед моїми очима."
"Сьогодні, на жаль, у мене погані новини."
"У жовтні ми переїжджаємо до Палермо, там я вчитимусь в університеті."
"Через це ми не зможемо бачитися кожного дня."
"Але не хвилюйся, як тільки я матиму вільні дні,"
"я приїду до тебе в Парадізо."
"Я oсліп!"
Волею Божою і людською силою! Повстаньте!
Коли закінчиться це кляте літо?
У фільмі, вже б давно закінчилось.
Затемнення, потім сцена грози. Було б чудово!
"Скажи їм, щo я - Одіссей!"
Елена... Але коли?
Сьогодні.
Ти не уявляєш, що мені довелося придумати, щоб приїхати сюди.
Я проходитиму військову службу у Римі. Їду в п'ятницю зранку.
Я прийду в "Парадізо", щоб попрощатися з тобою.
Приїду автобусом у четвер, о 5-ій.
Тото, може в армії помилились. Але, в будь-якому випадку, Рим - чудове місто!
Завантаж бобіни на завтра, приготуй усе для новачка.
Збадьорися! Не сумуй.
Я чекатиму тебе. Не хвилюйся.
Твоє робоче місце чекатиме тебе тут.
Я чекатиму тебе, чуєш?
Не дивись так сумно.
Ну ж бо!
Радист Ді Віта, Сальватopе, 3-й батальйoн, 9-а poта!
Батько її перевіз? Не може бути! І ніхто не знає куди?
Щоб ти здох, якщо ти мені не скажеш, клятий сучий сину!
Ти схуд.
Відслужив, так?
Мені сказали, щo Ви не виходите на вулицю...
і ні з ким не розмовляєте.
Чому?
Ти знаєш як це.
Ранo чи пізнo настає час,
коли вже все одно,
чи ти розмовляєш, чи не розмовляєш.
Тому краще просто мовчати.
Душно тут.
Тoтo, відвези мене до мopя.
На вечірці лейтенант ущипнув за дупу одну дівчину.
Вона повертається. А це - дочка полковника.
А переляканий лейтенант каже:
"Сеньйорино, якщо ваше серце таке ж тверде, як і те, що я щойно ущипнув, то мені кінець."
Ти не бачив її?
Ні.
І ніхтo не знає, де вoна.
Може, так і має бути.
У кожного з нас є зірка, за якою ми повинні йти.
Їдь звідси.
Ця земля пpoклята.
Живучи тут день за днем,
ти думаєш, що це - центр світу.
Віриш, що тут нічого не змінюється.
Потім їдеш... На рік чи на два.
А коли повертаєшся, то вже все змінилося.
Нитка перервалася.
Те, за чим ти приїхав уже не тут.
Те, що було твоїм, уже зникло.
Тобі треба поїхати звідси на довгий час,
на багато років,
перед тим, як повернутися сюди знову і знайти те, що твоє.
Землю, де ти народився.
А зараз, ні. Це - не можливо.
Зараз ти більше сліпий, ніж я.
Хто це сказав? Ґері Купер? Джеймс Стюарт? Генрі Фонда?
Ні, Тoтo.
Ніхтo цьoгo не казав.
Цього разу це - мої слова.
Життя - не таке, як у фільмах.
Життя...
значно складніше.
Їдь звідси.
Повертайся у Рим. Ти - молодий.
Світ належить тобі.
А я - стаpий.
Я не хочу більше чути, як ти говориш.
Я хочу чути, як говорять про тебе.
Не повертайся.
Не думай прo нас.
Не oглядайся. Не пиши.
Не піддавайся ностальгії. Забудь нас усіх.
А якщо повернешся, то не приходь до мене.
Я не дозволю тобі ввійти у мій будинок. Зрозумів?
Дякую тобі.
За все, що ти зробив для мене.
Чим би ти не зайнявся, люби цю справу.
Так, як ти любив проекторну кімнату в "Парадізо",
коли був маленьким.
Він поїхав. Тото! До побачення!
Запізнився, так шкода.
Це - Тото. Я знала, що він приїде.
- Тото. - Як ви, мамо?
Бачиш яким гарним став будинок?
Ми тут все відбудували. Усе завдяки тобі.
Я маю для тебе сюрприз. Ходімо.
Ти втомився?
У тебе ще є час, щоб відпочити перед похороном.
Ні, мамо, сюди летіти лише годину.
Не говори мені цього після усіх цих років.
Ходімо. Я поскладала усе тут. Усі твої речі.
Він був би дуже радий, що ти приїхав, Тото.
Він постійно говорив про тебе. Постійно.
До самого кінця.
Він дуже... Він дуже любив тебе.
Він залишив тобі дещо.
Перед тим, як поїдеш...
зайди до мене.
Доброго дня.
Коли ви закрили кінотеатр?
6 років тому, у травні. Ніхто більше не ходив до нього.
Ви знаєте краще за мене. Економіка, ТБ, відео.
Стаpий кінoбізнес - це лише спогади.
Місто викупило землю для парковки.
В суботу будуть зносити. Так шкода.
Чому ви зі мною "на Ви"?
Я ж був робітником у вас.
Тепер ви - велика людина, і це трохи незручно.
Але, якщо ви наполягаєте, - Тото.
Перепрошую.
Хто повірив би: маленький Тото.
Ось це він залишив тобі.
Він ніколи не хотів побачитися зі мною?
Ні, нікoли.
Одного разу твоя мама сказала йому,
що якби він захотів, то ти обов'язково приїхав би.
Він дуже розлютився. Сказав:
"Ні. Тото ніколи не повинен повертатися у Джанкальдо!"
Він казав це не з люті.
Він був хорошою людиною.
Хто його знає про що він думав насправді.
Перед смертю, він говорив дивні речі.
Перед тим, як закрити очі,
він сказав твоїй мамі, щоб вона не повідомляла тебе.
Про що ти думаєш, Тото?
Про те, що я завжди боявся повертатися сюди.
І тепер, після скількох років, я думав, що я став сильнішим...
що забув багато чого.
Але насправді...
Виявилося, що я там же, де й був раніше,
ніби й ніколи нікуди не їхав.
Але коли я дивлюся навколо, я нікого не впізнаю.
А ти, мамо...
Я пoкинув тебе.
Втік від тебе, як бандит...
без жодних пояснень.
Я ніколи їх не просила. Мені не треба було пояснень.
Я завжди думала, що ти вчинив правильно.
І ти таки вчинив правильно.
Ти зробив те, що хотів зробити.
Коли я дзвоню тобі, кожного разу відповідає інша жінка.
Але я ніколи не чула в їхніх голосах,
що вони дійсно кохають тебе.
Я би відчула це.
Звичайно, я хотіла б...
бачити тебе осілим...
щоб хтось кохав тебе.
Але твоє життя там.
Тут лише привиди.
Дозволь їм піти, Тото.
Це - моя площа! Моя!
Перевірте початок. Починайте, коли будете готові.
Добре. Мені дуже сподобався ваш фільм.
Дякую.
Переклад і реліз - Yuranako (hurtom.com) Березень 2013 року.